MANILA, FILIPPINENE
Kan jeg hjelpe Dem?
Vær så god.
Har du noen gang våknet og innsett
at livet ikke er som du forventet deg?
Aldri?
Nei, aldri.
Jeg har alltid visst at livet er noe dritt.
Å, Gud.
Gud?
Ikke bland Gud inn i det.
Velkommen til Manila. Ha et fint opphold.
En dag...
Da jeg våknet i morges...
...innså jeg at jeg ikke var den jeg trodde.
Eller på langt nær den jeg håpte å bli.
Og jeg innså dette først i dag.
Nå vet du det iallfall.
Jeg er ferdig med deg!
La meg snakke!
Slipp meg!
Er det greit for deg om vi aldri ses igjen?
Slipp meg!
- Alt i orden? - Ja... Jeg tror det.
Bra.
Lyst på en drink?
Vær så god. Jeg heter Bette, I fall dere vil ha noe mer.
- Så hvem var... - Han er ikke viktig.
Iallfall ikke nå lenger. Om du skjønner?
Danser du?
Jeg er litt stiv.
Det var du ikke ute.
Fordi det sto om noe.
Her.
Jeg ba Alma om å holde sidekapellet åpent hver dag.
- Hadde du problemer med å slippe inn? - Nei, fader. Takk.
Jeg har ikke fortalt noe.
Hun ble overrasket over at du kom.
Herren er min tilflukt og min styrke,
min beskytter i motgang.
Salme 46, en av mine favoritter.
Hvordan er det med deg?
Jeg...er redd, fader.
Kast din byrde på Herren, så sørger han for deg.
Jeg har absolutt tro på Guds styrke.
Det har jeg. Men ikke min egen lenger.
- Ja? - Det er Deacon.
- Lenge siden sist, min venn. - Jeg er i byen og trenger hjelp.
Jeg hjelper deg gjerne, det vet du. Men...
Men hva da?
- Ingenting. Hvor er du? - På "Golden Tree", rom 803.
Kan du bruke fasttelefonen?
Jeg vet ikke.
- Vent til jeg kommer, da. - En ting...
Ja?
Tar du med deg morfin?
Greit.
Takk.
RÅD TIL PASIENTEN VED NYRETRANSPLANTASJON
HYGGELIG Å GJØRE FORRETNINGER MED DEG
Deacon, det er meg.
Hvordan går det, mann?
Lenge siden sist.
Godt å se deg, kompis.
- Hvem er det? - Nardo, min høyre hånd.
Hva skjedde?
Herregud... Nyren din.
Ja, sannsynligvis.
De la igjen penger og medisin.
Smart. Da kan de påsto det var en handel.
Ja.
- Hvor er Frankie og Julius? - De er borte.
Det har gått mange år, Deacon.
- Så nå er det bare dere to? - Ja.
Storartet.
- Venter du besøk? - Nei.
Slipp meg!
Slipp ham. Det er broren min.
- Deacon... - Gå hjem. Jeg ringer deg.
Hva? Kødder du?
George, hør her. Ting er litt forsinket. Bare gå.
- Forsinket? - Ja.
Det skal skje i morgen. Du kan ikke bare utsette det!
Hva er det som skjer? Fortell!
- George, gå hjem. Jeg ringer. - Hva er det som skjer?
Greit. Se her.
Å, nei...
- Selvsagt. Med deg går ting alltid galt. - Gå, nå.
Sånn er det hver gang.
Hvor du enn...
- Slipp meg. Jeg går ingen steder. - Gå hjem.
- Gå, nå! - Deacon!
- Du må til lege. - Vi har ikke tid. Vi må handle.
- Har du med morfinen? - Ja, så klart. Her.
Flott. Takk skal du ha.
- Jeg antar det var en kvinne her. - Ja, stemmer.
Med britisk, kanskje irsk aksent.
Mørkt hår.
Jeg sjekker hotellets CC I V-kameraer.
- Hvor traff du henne? - På gata.
- Så gikk vi på en klubb. - Hva het den?
Darlings? Cabaret? The Vortex?
Vortex.
Er du bevæpnet?
Ikke nå lenger, Deacon.
Jeg må være forsiktig. Jeg er ikke lenger gode busser med politiet her.
Slike ting skjer i vår del av verden.
Du bør kanskje avfinne deg med det.
Bare godta det.
Den er min, jeg vil ha den tilbake.
Greit, jeg forhører meg litt.
Jeg ringer deg. Nardo venter på deg nede.
Greit.
Vær forsiktig, og hold en lav profil.
Her.
Vær så god. Jeg heter Bette, I fall dere vil ha noe mer.
- Det er mitt problem. Hold deg utenfor. - Det er ikke bare ditt.
- George, du er lærer. - Professor.
- Hva kan du gjøre? - Det jeg må.
- Hvor mye tid har vi? - Maks ti timer.
- Da får noen andre den. - Så vi må handle raskt.
- Snakker du filippinsk? - Det heter tagalog.
Bedre enn deg, iallfall. Jeg bor her.
Hold deg utenfor.
Greit.
Deacon, hva skal du med en bibel?
Søke inspirasjon.
Så mye folk ved høylys dag?
Her er det alltid natt.
Festen stopper aldri. Her.
Hei, du er Bette, ikke sant?
Husker du meg?
Hun spør hva du vil ha.
Kutt ut, hun kan engelsk. Du kjenner meg, Bette.
Vent litt, bare.
Jeg var her med en jente som heter Anna.
Husker du ikke?
Hun sier hun ikke kan engelsk.
- Hun kan ikke. - Ser du bibelen?
Den gir stygge merker om jeg slår med den.
Om du ikke sier hva som foregår og hvem som står bak.
Arnel!
Nå bør du gå.
Du kan gå selv, eller bli båret ut.
- Velg selv. - Hun kan engelsk...
Hva sa jeg?
Herregud, han er død!
ADGANG KUN FOR ANSATTE
- Boken... - Gi deg nå, Deacon.
- Nå. - Deacon!
Nå, sa jeg!
Jeg advarte deg.
En bok etterlater stygge blåmerker,
som leges langsomt.
Siste sjanse. Hvor er nyren min?
Jeg vet ikke noe. Æresord.
Du vet ingenting?
- Vær så snill... - Beklager.
- Nei! - Nei! Ok!
Ok. Hun heter Ana.
- Etternavn? - Riley. Ana Riley.
- Vet du hvor hun er? - På Gratis. Det er en fight club.
I kveld skal hun dit med Zoltan.
- Zoltan, er det halliken hennes? - På en måte. Ja!
Muskuløs, blonde striper?
- Svar meg! - Nei.
Det var han andre. Han som betalte meg.
Drake.
Jeg hørte de kalte ham Drake. Kan jeg få gå nå?
- Hvor er denne fight club-en Gratis? - Jeg vet ikke.
- Hvor! - Det er en undergrunnsklubb.
Den holdes et nytt sted hver gang. Spør folk, det er sant.
Lyver du, kommer jeg tilbake, vær du trygg.
Og da i dårlig humør.
Hør... Er dette nødvendig?
Det flyter mye blod i bibelen, George.
Da kan man også søle litt på den.
Deacon?
Deacon! Deacon...
Deacon...
Ta det med ro, Deacon! Alt i orden.
Det er en venn. Du er trygg.
- Hvordan kom jeg hit? - Broren din fulgte deg.
Hvor lenge var jeg vekke?
Ikke så lenge.
- Dette sykehuset, George? - Jeg kjenner bare dette.
Her har de en nyrespesialist. Ingen vet du er her.
Du er ikke innsjekket. Det så Kung til.
Broren din er fordømt sta.
"Sta" er ikke særlig dekkende.
Hvor kjenner du Deacon fra?
Først var vi motstandere, nå er vi på samme side.
I det militære, mener du?
Du vet ikke hva broren din jobber med?
Vi er ikke så nære.
Han var i en fransk spesialenhet,
men hva han gjør nå, vet jeg ikke.
Broren din er K- og R-ekspert.
- K og R? - Ja, kidnapping og redning.
Han blir engasjert
for å føre en bortført slektning hjem igjen.
Du sa dere var motstandere?
Ja...
- Hva sa legen? - At jeg har bare én nyre. Kom.
Du burde heller hvile.
- De ga meg morfin. - Gi deg...
George, da jeg 22 år,
krysset jeg den afghanske ørken med to brukne bein.
Så i forhold til det, er en manglende nyre en fillesak.
Kom igjen.
- Det visste jeg ikke. - Det er mye du ikke vet om meg.
- Fant du ut noe? - Ja, hotellkameraene viser ingenting.
Opptakene ble slettet. Noen ble nok bestukket.
Men trafikkpolitiets kameraer viser deg og jenta
på vei fra klubben til hotellet.
Her ser man henne bra.
Hun heter Ana Riley. Kan du spore mobilen hennes?
Ja, mot et lite tillegg.
Greit.
Kjenner du ham igjen?
Ja.
Et kamera like ved. Han så dere gå inn i drosjen.
Han heter Drake.
Og den private klubben hvor hun jobber;, heter Gratis.
Den holdes et nytt sted hver gang. Kan du finne ham?
- Selvsagt. - Bra. Hva med våpen?
Hva er det?
En slik klubb har garantert politibeskyttelse.
Du kan ikke trampe inn som en elefant i en porselensbutikk,
jule opp alle og plaffe løs.
Du har jo en nyre til.
Sporet blir kaldt. Snart er det for sent.
Du kan fint leve med bare én nyre.
- Risikoen er for høy! - Du har ikke fortalt ham det.
Fortalt meg hva da?
Kom. Bli med meg.
Det er datteren min, Isabella. Hun er ni år.
Hun har fokal segmental glomerulosklerose.
Det er en nyresykdom, som har gått over i kronisk nyresvikt.
Om to dager skulle hun fått Deacons nyre.
Uten transplantasjon kan hun leve i maks tre måneder.
Finner vi ikke nyren hans før noen andre får den,
kommer hun til å dø.
Det setter situasjonen I et annet lys.
Jeg tar noen telefoner.
Først får vi hjelp til å spore mobilen hennes.
- Så skaffer vi våpen. Greit? - Greit.
- Hva med forsterkninger? - Jeg ringte litt rundt.
Men får ikke like raskt respons som før i tiden.
Hva med din oppdragsgiver?
Jeg hadde egentlig et oppdrag i Europa, men droppet det.
Så de er nok forbanna.
Jeg er alene.
Greit. Nå kan du stoppe her.
Der.
Der er det...
- Han bare stakk av. - Ja. Kontraovervåkning.
Han klarer seg. Han er proff.
Hvordan havnet du her?
- Er kona di herfra? - Nei, hun er nederlandsk.
Hun kom for å studere, likte seg godt og ville ikke forlate byen.
Hvordan takler hun situasjonen?
Min kone Mary døde for fire år siden.
Bare 37 år gammel.
Brystkretft.
Her er vi. Jeg treffer min kontakt angående mobilen.
Vent her så lenge. Jeg er straks tilbake.
- Hallo? - Kung tar ikke telefonen.
Han gikk nettopp inn for å treffe sin kontakt.
Pokker. Sett deg ved rattet og start motoren.
Vent nå, hvor er du?
- Bare gjør som jeg sier. - Ok, vent litt.
- Klar. - På motsatt side av plassen...
Ser du en mørk blå personbil mellom en van og en mindre bil?
Ja. Så...jeg...
- Ja, jeg ser den. - Kjør bort dit, men ikke for fort.
Lat som om du skal parkere.
- Stopp rett langs med den. - Greit. Vent litt.
Hei sann. Dere ser ikke ut som turister.
Ikke la de slippe unna. Kjør!
- Fortere! - Ja da, ja da!
- Han slipper unna! - Ikke mas!
Kom igjen! Hva somler du etter?
Ok... Herregud!
- Kjør langs med ham. - Det er anleggsarbeidere der!
- De går unna. Kjør! - Ok...
Ikke senk farten!
Hold farten, for faen!
Herre jemini...
Hardt til venstre!
- Det er for lavt. - Det går.
Det er for lavt.
- Det går fint. - Nei, det er for lavt!
- Det er ikke høyt nok. - Jo, det går!
Kom igjen, George!
Greit... Kom igjen.
Gjeng-kampene foregår i en slum på den andre kanten av byen.
Sover han?
Ja.
Jeg fatter ikke hvordan han holder seg på beina.
Din stakkars datter...
Vil en transplantasjon redde henne?
Utsiktene er gode.
Hun må ta medisin resten av livet,
men hun vil klare seg.
Hvordan kan noe sånt skje en uskyldig småpike?
Med all den lidelse og urett som fins,
kan man lure på om Gud hater oss.
Hør her... Som kidnapper og kriminell,
hva vet du om Gud?
Kanskje ingenting.
Vi lærer at vi skal takke Gud for alt som er godt.
Kan vi ikke da klandre ham for det onde?
Sånn fungerer det ikke. Jeg holder ikke Gud ansvarlig.
Jeg klandrer meg selv.
Jeg tror heller jeg gir både Gud og deg skylden for Isabellas tilstand.
Gjør som du vil. Men det har du jo alltid gjort.
- Hold opp! - Glem ikke...
at hadde du beholdt buksa på, hadde ikke dette skjedd.
Vi har alle våre synder vi må leve med. Forstår du?
Du har i alle fall dine.
Og jeg mine.
Rikfolk får kick av å dra ned hit til summen
og satse penger på unggutter som dreper hverandre.
- Motbydelig. - Slipper vi inn?
Ikke noe problem. Kampene er en offentlig hemmelighet.
De tar imot alle som kan betale. Ser dere de typene?
De kaller seg vakter.
Noen er korrupte purk.
- Vær forsiktig. - Hold motoren varm.
Jeg blir med inn.
Nei, ikke her.
Hør...
Beklager det jeg sa, om jeg kalte deg kidnapper og kriminell.
Jeg var jo det.
I din ungdom lærte du om Gud, jeg mer om livets skyggesider.
Vent!
Det er ham. Drake.
Han svarer ikke. Sikkert for mye bråk.
- Hvor skal du? - Jeg må advare ham.
Her. Ta den.
Vær forsiktig med den. Jeg prøver å nå ham.
TOALETTER
Sjekk den andre veien.
Hallo?
Jeg er så lei for det.
- Hvem engasjerte deg? - Han heter Drake.
Han er engelsk, og var før i SAS.
Jeg kjenner ham fra klubben. Han var kunde der.
Han tilbød penger. Et stort beløp.
30000 dollar.
- Hvordan tok du kontakt? - Det gjorde jeg ikke.
Han ringte meg, fra skjult nummer.
Hør. Jeg gjorde det for penger.
Jeg ville kjøpe meg fri fra Zoltan og komme meg vekk.
Vekk fra klubben... og dette livet.
Jeg forsto ikke hva jeg innlot meg på. Jeg ante ikke...
Jeg har gjort ting for penger.
Ting jeg ikke er stolt av. Men dette... gjorde meg kvalm.
- Ana? - Zoltan vet det ikke. Så vær så snill.
- Hvem faen er du? - Bare en venn.
En venn? Jeg kjenner vennene hennes.
Men deg kjenner jeg ikke. Så du er ingen venn.
Jeg er ingen hallik heller.
Anal!
Du lurte meg. Jeg måtte finne deg per GPS.
Ikke prøv deg. Det gjelder deg også, Zoltan.
Kjenner vi hverandre? Hva foregår her? Hvem er du?
I alle fall ingen venn.
Du skulle møte meg og så forsvinne. Nå har Deacon funnet deg.
Mr Deacon Lyle, min kunde har et forslag.
- Hvor mye for å gi avkall på det? - Det som er mitt, vil jeg beholde.
Du er morsom. La meg forklare situasjonen litt.
Denne...damen jobber som callgirl.
I går ble dere sett på en tvilsom klubb.
Ana? Bak min rygg?
Denne herren er hallik, og en frustrert håndhever av loven.
Ser du pistolen?
Fant den i kofferten din, med dine fingeravtrykk.
Og dette skjedde da du kom og fant dem sammen.
Halliken hennes, som er i politiet, skutt med din pistol.
Går du nå, har du 24 timer før jeg gir bevisene til politiet.
Neppe.
Valget er ditt. Blir du, dør du.
Hun og alle her dør. Kunden min vil ha minst mulig blodsøl.
Men for meg er det likegyldig.
Så hvordan vil du ha det?
Nå kan du få velge.
Sier du hvor nyren min er, er det fort over.
Hvis ikke, skjærer jeg deg opp bit for bit, til du snakker.
Du blir kun eliminert om du ypper deg...
Stans!
Hold an, George. Du er katolikk, ute av stand til å drepe.
Hvor er nyren? Svar meg.
Dropp pistolen, George. Og stikk... nå.
Ellers gjør jeg din datter foreldreløs, uten å blunke.
- Si hvor den er. - Det er for sent, George.
Nyren er alt plassert. Det er over, så forsvinn.
Han lyver, George. De trenger meg, I fall det går galt.
Da tar de den andre nyren min.
Hør her, om maks en time...
- Flashball! - Ned!
Etter min faglige vurdering
sitter vi i saksa.
Døde gangstere, døde politifolk...
Dere aner ikke hvilket mareritt som venter oss.
Vi er brennmerket, Deacon. Vi må ut av byen.
Stikker vi nå, dør Isabella.
Jeg vil ikke la henne dø.
- Hvem er det? - Min datter.
Hun skulle fått Deacons nyre.
Kung, har du hørt fra kontakten din?
Ja, han er med på det.
Når han får liket, tar han ut nyren og fryser den.
- Da er vi klare. - Hva for et lik?
Vil du drepe han som fikk den? Det kan vi ikke gjøre.
Jo, det kan vi.
Klart vi kan det.
Hvor store sjanser har Isabella om hun må vente?
George...
Kan du ikke selv gi en nyre til din datter?
Den ville blitt avvist.
Av alle våre slektninger er Deacon den eneste.
Hans passer perfekt overens.
Deacons nyre går, men ikke din?
Sånn er det.
Ikke rart dere ikke står nær hverandre.
Greit.
Så er det pengene.
Legen jeg kjenner, ber om 20000 dollar.
Så mye har jeg ikke. Har du?
Hva med deg, George?
Nei, er du gal.
Jeg har.
Her.
De fikk jeg for å lure deg. Bare ta dem.
Hjelp Isabella.
Takk.
Men vi må fortsatt finne nyren.
Vi aner jo ikke hvor den er eller hvem som tok den.
Om vi ser det slik...
En rik, eldre mann trenger en nyre raskt.
Han vet at han står nederst på listen.
Så han betaler noen for å finne ut
hvem som står øverst og som matcher genetisk.
Nemlig Isabella.
De har sikkert bestukket noen på sykehuset.
Hun blir overvåket. Så da Deacon var der i går for å ta en test...
- Ja, - Da visste de jeg var donoren.
Bingo.
Herregud...
Vi må ha den listen.
Isabellas genetiske match er vår mann.
Jeg kjenner til slike lister.
De er umulige å få tak i.
Det er vanskelig, men...
ikke umulig.
- Hvor kjenner du ham fra? - Universitetet.
- Hvordan vet du han kan fikse det? - Det kan han.
Han står i gjeld til meg.
JEG ER HER
Er det ham?
Ja.
Jeg er straks tilbake.
Ta det med ro, jeg ordner det.
Hvem kom du med?
Min bror Deacon.
Visste ikke du hadde en bror.
Jeg ble sjokkert over at du spurte.
Jeg er en ærlig vaktmester I dette gamle teatret.
Jeg går med denne, se her.
Jeg kan kun bevege meg mellom hjem og jobb.
Blir jeg tatt med en PC, går jeg rett i fengsel igjen.
- Dette vet du godt. - Ja.
Og om jeg husker rett,
måtte jeg love å gjøre bot og bedring
før du anbefalte tidlig løslatelse.
Det stemmer.
Kan vi bare gjøre det?
Ja da, jeg bare tenker på
hva du vil synes om at jeg bryter løftet til min frelser.
Min datter Isabella står på mottakerlisten.
Det visste jeg ikke.
George... Jeg står i gjeld til deg.
Så hør her.
Du vil ikke ha den listen.
Jo, det vil jeg.
Du tror det, men ikke egentlig.
Hva mener du? Hva vil jeg da?
Du vil ha navnet til den som først prøvde å få meg til å hacke den.
- Ikke sant? - Ba en annen deg hacke den?
Ja, oppdraget var nesten hett identisk.
Jeg sa nei på grunn av løftet mitt.
Men de betalte godt, og fant garantert en annen.
Hør. Jeg må vite hvem som ville engasjere deg.
Er du helt sikker?
Vær så snill.
Greit. Da blir det vår hemmelighet.
Jeg fikk brukt en PC og snuste rundt litt.
Takk.
Simon Rants III.
En rik brite som bor her. Tidligere toppsjef i et oljefirma.
Styremedlem i Harmony Corp.
Samme blodgruppe, fem-seks antigener som matcher din mottaker.
Din datter. Han er 76 år.
Lider av en ukjent sykdom.
Har sin egen livlege i villaen i en bydel sør i byen.
- Er sjelden på reise. - Hva slags firma er det?
Det som ironisk nok heter Harmony Corp,
er blant verdens største leverandører av private militære tjenester.
"Private militære..."? Altså leiesoldater?
Sagt litt mindre pent, ja.
Harmony Corp, Gud hjelpe meg.
De har forgreininger overalt.
De har iallfall dype lommer.
Vi trenger et sted for å legge en plan.
Et hotell, eller noe.
Sommerhuset vårt. Det er ikke langt unna.
Vi kan dra dit. Få vet om det.
Sommerhuset...
Sommerhuset.
Greit.
Det er Liam. Han er helt utrolig.
Han har hacket seg inn og fant kart over Rant sin villa.
Jeg går og printer dem ut.
Føl dere som hjemme.
Takk.
Er det kona til George?
Hun ligner jo på meg.
Drake valgte deg ikke uten grunn.
Kona til din egen bror?
At du kunne...
Vi var begge forelsket i Mary.
Helt siden vi først møtte henne.
Jeg traff henne først.
Vi gikk på samme skole i Amsterdam.
Faren vår er skotsk-fransk og mor amerikansk.
De ble skilt
da... vi var ennå svært unge.
Jeg ble hos far og vokste opp i Europa.
George bodde hos mor i USA.
Om sommeren kom han på besøk til far og meg.
Han traff Mary gjennom meg.
Senere studerte han der.
Men egentlig...
var det for å treffe henne.
Jeg var en riktig villstyring.
Gjenger, slåssing...
Da jeg ble eldre, ble det bare verre.
Og mer vold. Jeg rotet meg alltid bort i noe.
Til tross for Mary.
Hun valgte den gode, og ikke den slemme.
Den gang forsto jeg det ikke.
Jeg var vel for stolt.
Jeg oppførte meg som en drittsekk.
For ti år siden hadde George og Mary problemer.
De ble separert.
Vi to var en del sammen.
Men hun gikk tilbake til ham, og det forstår jeg.
George er jo et godt menneske.
Og jeg...
Jeg er og blir en drittsekk.
Det var det.
Men så innså hun at hun var gravid.
Sa hun du var faren?
Det var ikke nødvendig.
For George visste han ikke kunne få barn.
Vi hadde forsøkt i flere år,
og det viste seg jeg er steril.
Men du tok henne tilbake og tilga henne?
Selvfølgelig.
Jeg elsket henne. Det var lett å tilgi henne.
Men å tilgi min bror...
det var vanskeligere.
Jeg går opp og hviler litt.
Mist ikke troen.
C4, her og her.
Og vi trenger radiosendere.
Skaffer han det?
Ja, da. Han har alt du har forlangt.
Men vi har ett stort problem.
Vi har nådd en finansiell grense.
Pengene vi fikk av jenta gikk til legen.
Det nye utstyret må betales på forhånd.
Vi trenger minst 15000 dollar.
Deacon.
Jeg har tenkt litt på det, og bedt. Vi kan ikke gjøre det.
Uansett hvem som har nyren, kan vi ikke bare drepe noen.
Ikke flere drap. Det må få en slutt.
- Jeg visste du ville si noe slikt. - Det er galt. Vi kan ikke gjøre det.
Jeg lar henne ikke dø, ikke nå.
Henne skjebne ligger i Guds hender.
Nei, i våre hender. Dine og mine.
Vi har nok blod på hendene.
Så det holder nå.
Nei, det er din skyld at hun er syk.
Du ventet med å gå til legen.
Ikke begynn, nå.
Ikke begynn.
Hun nektet å gå til legen fordi det minnet om morens død.
Og etter Marys død var jeg ute
av stand til å tvinge henne til noe.
Så enkelt er det ikke.
- Jo. - Pisspreik.
- Jeg tror du straffer Isabella. - Kutt ut, nå.
- Dypt inne i deg hater du henne. - La være!
Når du ser på henne, minner hun deg om meg.
Nei!
Hun er min datter. Det er meg hun sier "pappa'" til.
Du aner ikke hvor glad jeg er i henne.
Mer enn i noe annet.
Hun dør i natt. Ofrer du livet for henne?
- Selvsagt. - Livet ditt...
Men ikke sjelen din.
Ville du drepe for å redde henne, om din sjel blir fortapt?
Kom.
Jeg har pengene dere trenger.
På... denne kontoen står det mye penger.
Og passordet er...
"elsket".
Ta dem.
Jeg hadde aldri rørt dem. Det er Marys livsforsikring.
Vi står sammen om dette, til siste slutt.
Nå er det ingen vei tilbake. Forstått?
Forstått.
Skal jeg ende i helvete, kan det skje I full fyr.
Bra. Sånn liker jeg deg.
Ja...
Jeg skulle gjort det for lenge siden.
Det har han rett i.
Unnskyld, men kan jeg også få en?
Ja, så klart.
Jeg elsker kaffe. Kan drikke kaffe når som helst.
Det sa min kone Mary også.
Lukten av god kaffe! Vi trenger påfyll.
Min våpenleverandør er klar om en time.
Vi bør gjøre oss klare. Jeg har en god følelse.
Vi skal klare det og lille Isabella vil bli frisk.
Når man tilbyr penger
ringer folk tilbake!
Jeg må ha melk...
Deacon, det vi sa i stad...
- Har du satt det der? - Nei, hva er det?
- Bort fra vinduene. - Slå av lyset, Ana!
Kung, ikke gjør det!
Ikke gjør det!
George!
Alt i orden.
Herregud...
Var det... Var det Drake?
Ja.
Vi må finne ham.
Kungs kontakt kommer straks.
Kung skaffet bare utstyr.
Det betyr at vi to er alene.
- Er du innforstått med det? - Ja.
Jeg leder operasjonen derfra.
Du henter ammunisjonen ut. Ingen diskusjon.
Når jeg gir en ordre, gjelder den. Forstått?
Forstått. Kan du ordne dette?
Ja, jeg har gjort det før. Mange ganger.
Redde kidnappede er greit nok...
Men det jeg virkelig er flink til,
er å drepe folk.
- Må være tøft. - Nei, det er det skremmende.
Å drepe er lett.
Ja.
Men å leve med det... Det er tøft.
Signalet er godt. Alt i orden.
Ok...
Sprengladningene er utplassert.
De kutter strøm, kameraer og alarm.
Viktigst av alt: Følg med på skjermen.
Du mottar bildene fra kameraet mitt.
Du ser alt jeg ser.
Når jeg kommer ut, kjører du inn porten.
Du åpner døra og jeg hopper inn.
Gi full gass, uten å stanse.
- Forstått? - Ja.
Ana?
Hva faen, Deacon?
- Deacon... - Se til at George ikke går inn.
- Samme hva som skjer. Greit? - Ja.
Hold opp.
Her er nøkkelen.
George, det er best slik.
- Hvor kommer det lyset fra? - Et nødaggregat?
- Han er truffet. - Hva nå?
Han er truffet i hodet, for kameraet er dødt.
Vent...
De skyter ennå, da er han i live.
Jeg må gjøre noe. Få nøkkelen!
- Jeg lovte ikke... - Få nøkkelen!
Jeg lovte ikke å gjøre det. Jeg kan ikke!
Vent...
Har du håndtert våpen før?
Min far... Vår far tok oss med på jakt. En gang.
- Vent. - Måtte Herren tilgi meg.
Herren er min hyrde, jeg mangler ingenting.
Han leder meg til hvilens vann.
Han fornyer min sjel.
Han leder meg på rettferdighetens stier,
for sitt navns skyld.
Selv om jeg må vandre gjennom dødsskyggens dal,
frykter jeg ikke for noe ondt.
Simon Rants?
Ja.
Nå går vi, kompis.
Politiet er på vei.
Men du er nok død før de kommer.
- Nå går vi. - Det stemmer, Deacon.
Står til, kompis?
Gi meg skyteren langsomt, over skulderen.
Hadde ikke trodd du skulle finne ut hvem jeg er, og hvor jeg bor.
Drake har rett i at du er sta.
Han visste du kunne skape trøbbel.
Og nå er du her...
I mitt hjem.
Jeg ville helst unngå drap.
Jeg er jo her som gjest.
Men du ga meg ikke noe valg.
Så nå, Loverboy, er det på tide å si takk for seg.
Din kjepp og din stav, de trøster meg.
Han hadde rett. Det er altfor lett.
Det verste med denne jobben...
var at jeg måtte late som om du hadde jagd meg vekk.
La broren min være!
- Nå! - Kan du gjøre det, George?
Kan du drepe noen med kaldt blod?
Skyt ham i hodet.
- Skyt ham i hodet. - Den sitter fast!
George, jeg ba deg holde deg unna.
Det holder, Drake.
Er du klar til andre runde?
- Jeg har alt vunnet kampen. - Jaså?
Blodet på gulvet er for det meste ditt.
Lårarterien. Du forblør.
Game over.
Ok.
Opp med deg!
Jeg vil ha nyren min. Kom igjen!
Vent litt.
Tross alderen, later han ikke til å ha smerter slik som du.
Noe stemmer ikke.
Han har ikke noe arr. Du er ikke Simon Ranits.
Er det en lokkefugl?
Nei...!
Hvor er Simon Rants?
Jeg er Simon Rants. Jeg er mannen dere ser etter.
Se på bildene, på diplomene mine!
De viser at jeg er Simon Rants!
Ta nyren min, om dere vil. Men la meg være.
Det jeg sier er sant!
Han er Simon Rants.
Men...
Han er ikke Simon Ranits III.
- Hva? - Det må være en annen.
På listen sto det Simon Rants III.
Vi må lete videre. Vi ser I rommet ved siden av.
Nei...! Vent, vent!
Ikke rør deg.
Nei, vær så snill.
Dere forstår ikke!
Dette kan dere ikke gjøre.
Han er bare elleve år.
Å nei...
Ikke plag ham. Han må ha ro.
Ikke gjør ham noe.
- Ta heller meg, jeg er gammel. - Kjeften!
George.
George...
Han er min eneste sønnesønn. Forstår dere ikke?
- Han var syk, jeg måtte gjøre noe. - Ja, jeg har forstått det!
Men en syk pike venter på nyren,
så da forstår du hva jeg må gjøre.
- Nei! - George!
- Hva da? - Du kan ikke gjøre det.
Vi kan ikke. Da går vi for langt.
- Vi har ikke noe valg. - Ikke gjør det, George.
Ikke gjør det. Ikke trekk av.
Jeg ber deg. Ikke gjør det.
George...
Hva ville Mary ha sagt?
Det er i orden, George. Det er i orden.
Det er i orden, bror.
Hva skjedde? Var han ikke der?
Jo, men vi kan ikke gjøre det.
Hva med Isabella, da?
ISABELLA, BLI FRISK SNART!
Hun er så pen, George.
Vi kan ikke bare la henne dø.
Det ligger i Guds hender.
Jeg er så lei for det.
Jeg har aldri hørt deg si du er lei for noe, tror jeg.
Så... Vil du holde henne?
- Vil du holde henne? - Nei, det er greit.
Jo, kom igjen.
Det går bra, Deacon.
- Helt sikker? - Ja da.
Men la henne sove.
Sånn, ja.
Hun...
er helt spesiell, hva?
Pappa? Pappa!
Alt i orden, vesla. Ser du han der?
Vet du hvem det er? Det er onkel Deacon.
Onkel Deacon? Han på bildene?
Nettopp han, ja.
Jeg hadde lovet deg en overraskelse.
Beklager det gikk så lenge før jeg kom og besøkte deg.
Jeg er så glad i deg.
- Nå kan du gå til pappa. - Jeg ville så gjerne treffe deg.
Jeg deg også.
Jeg kjenner deg fra bildene, og mamma snakket om deg.
Din mor var et spesielt menneske.
Hun var vakker, slik som du.
- Ta henne. - Hør her...
Du har nettopp stått opp, så da vet du hva du må.
Ja, gå på badet.
- Jeg vet. - Kom, nå.
Har du et kuttsår? Har du blødd hele tiden?
- Så mye blod... - Onkel Deacon?
- Kan du ikke bli? - Gjerne, men jeg må nok dra.
Jeg må dra.
Deacon, jeg henter en sykepleier.
- George, du er et godt menneske. - Hold ut.
La min andre nyre komme til nytte.
- Deacon, vær så snill... - Gjør meg den tjenesten.
- La meg gi den andre nyren til henne. - Nei, nei!
Jeg henter en lege.
George, jeg dør.
Jeg dør, George.
- Kom... - Hva da?
- Du er et godt menneske. - Vær så snill...
Gi...
Deacon, jeg tilgir deg.
Du må ikke...
George...
- Føl deg bra... - Hva?
Onkel Deacon?
Isabella, pappa og onkel Deacon må prate litt.
En liten voksenprat. Jeg kommer snart.
Men pappa, da. Jeg vil snakke med ham!
- Pappa? - Søster! Søster!
Pappa!
ET ÅR SENERE
Til mamma.
Ser mamma oss fra himmelen?
Det spør du om hver gang.
Selvsagt gjør hun det.
Ser onkel Deacon oss fra himmelen?
Det håper jeg.
Det håper jeg virkelig.
Kom, så går vi.
Tekster: Ericsson GmbH, tidl. TITELBILD GmbH: Martin Bjørlo et al.